מאיפה צומח אידיאל היופי?../images/Emo132.gif
מתוך הספר "מיתוס היופי" של נעמי וולף. ממליצה בחום לקרוא: "לנשים רבות יש כיום יותר כסף וכוח ומרחב פעולה והכרה משפטית רבים משהיו לנו אי פעם. אולם אם נשאל את עצמנו איך אנחנו מרגישות עם עצמנו פיזית, ייתכן שבהשוואה לסבתות הלא משוחררות שלנו, מצבנו גרוע בהרבה. מחקרים שנערכו לאחרונה מראים בעקביות, כי לרוב הנשים במערב, לנשים עובדות, מצליחות, נאות ובעלות שליטה עצמית יש "חיים נסתרים" המרעילים את חירותנו. זהו עורק אפל של שנאה עצמית, אובססיות גופניות, פחד מהזדקנות וחרדה מאבדן שליטה, הניזון מתפישות שונות הקשורות ליופי" "העובדה שכ"כ הרבה נשים בעלות פוטנציאל של עצמה וכוח מרגישות כך, אינה מקרית. אנו נתונות בעיצומה של תגובת נגד אלימה לפמיניזם, המשתמשת בדימויים של יופי נשי כנשק פוליטי נגד התקדמות נשים: זהו מיתוס היופי. מדובר בגרסה מודרנית להתניה חברתית הפועלת מאז ימי המהפכה התעשייתית. בה בשעה שהנשים השתחררו מ"המסתורין הנשי" שתועל לטיפוח משק הבית, וממיתוס עקרת הבית אשת החיל, השתלט מיתוס היופי על מקומו, כשהו הולך ומתפשט ככל שזה הולך ודועך, כדי לתפוש את תפקידו כאמצעי פיקוח חברתי. תגובת הנגד אלימה כ"כ מכיוון שאידיאולוגיית היופי היא היחידה שנותרה מבין האידיאולוגיות הנשיות הישנות, אשר עדיין מסוגלת לשלוט באותן נשים, שהגל השני של הפמיניזם כמעט והפכן לבלתי ניתנות לשליטה"... ...ברגע שהפמיניזם צייד אותנו בחוקים נגד אפלייה תעסוקתית על רקע מין, הופיעו בארה"ב ובבריטניה תקדימים שנתנו הכשר משפטי לאפליה תעסוקתית על רקע מראה חיצוני של נשים. הדת הפטריאכלית שקעה, אך צצו דוגמות חדשות, הקשורות לגיל ולמשקל, אשר משתמשות בכמה מהשיטות הבעייתיות של כתות ופלגים עתיקים כדי לתפוס את מקום הטקסים המסורתיים"... "כהרף עין הפכו תעשיות הדיאטה וטיפוח העור למפקחים החדשים על מרחב החשיבה הנשי, ועקב לחצן החליפה הדוגמנית הכחושה והצעירה את עקרת הבית המאושרת כסוכנת של נשיות מוצלחת. המהפכה המינית עודדה את גילוי המיניות הנשית, אולם "פורנוגרפיית היופי" - שבפעם הראשונה בהיסטוריה של נשים יצרה באופן מלאכותי קשר ישיר ומפורש בין "יופי" ממוסחר למיניות - פלשה לתרבות הפופולרית, וערערה את הכרתן החדשה והפגיעה של נשים בערך מיניותן. זכויות השליטה על הרבייה העניקו לנשים מערביות ריבונות על גופנו, אלא שמשקל הדוגמניות צלל ב-23 אחוז מתחת למשקלן של נשים מהשורה, שיעור הפרעות האכילה גדל בעשרות מונים, וטופחה נוירוזת המונים שהשתמשה באוכל ובמשקל כדי לגזול מנשים תחושת ריבונות זו. נשים התעקשו על פוליטיזציה של הבריאות, אולם עד מהרה התפתחו טכנולוגיות חדשות של ניתוחים "קוסמטיים" חודרניים, ואולי גם קטלניים, במטרה להפעיל שיטות ישנות של פיקוח רפואי על נשים". "לב ליבו של המיתוס (מיתוס היופי, מ.ת.) והסיבה לכך שהיה יעיל כ"כ בבלימת הפמיניזם- הוא הפלגנות שלו. את הפלגנות הזו ניתן לראות ולשמוע בכל מקום: "אל תשנאי אותי בגלל שאני יפה (לוריאל). "אני כ"כ שונאת את מדריכת ההתעמלות האירובית שלי - שנאה היא ודאי מוטיבציה טובה". "נשאר רק לשנוא אותה. יש לה הכל". "נשים שנראות יפות גם כשהן קמות מהמיטה ממש מעצבנות אותי". "את לא שונאת נשים שמסוגלות לאכול כך?" "כשאני רואה עור נטול נקבוביות בא לי להקיא". "גבוהה, בלונדינית - למי לא בא להרוג אותה?" היריבות, צרות העין והעוינות שמעורר בנו מיתוס היופי הן עמוקות ביותר. אחיות בד"כ זוכרות את הצער שליווה את הכתרת אחת מהן כ"אחות היפה". לאמהות קשה לא אחת להסתגל לעובדה שבנותיהן עולות ופורחות". קנאה בין חברות טובות היא עובדה אכזרית באהבת נשים. אפילו נשים שקשורות בקשר אהבה זוגי מדברות על תחרות יופי. בעבור נשים, הדיבור על יופי מכאיב מכיוון שתחת שרביטו של המיתוס גוף של אישה אחת משמש אמצעי לפגיעה באישה אחרת.... "ההשוואה הבלתי פוסקת, שבה ערכה של אישה אחת עולה ויורד בהתאם לנוכחותה של אישה אחרת, מפרידה בין נשים ומאפשרת למשול בהן. היא מאלצת נשים לבקר בחריפות את ה"בחירות" שנשים אחרות עושות באשר למראה שלהן. אבל הכלכלה הזו, שמשסה נשים זו בזו, אינה מחויבת המציאות." "