תודה לך רונה, רואה
מחר - עוד אהייה לפחות עם בתי ונכדיי. אח"כ גם הם נוסעים לחופשה... אז אבוא להתבכיין כאן... ואת יודעת מה? אני עוד זוכרת: ההורים (אז זהיה הם, היום - אנחנו) מקטרים, וקשה, ו... והחיילים שנשארים נהנים עם החבר'ה שלהם מהכיף של הבייחד. אז לפחות זה מנחם ויכול לשמח. נכון? ואגב, כבר אין יין פטישים - רק תירוש, כך הבנתי. נחסך הכאבראש שלמחרת. שיהיה חג נהדר